Misse vil giftes på sin mors bryllupsdag, den 2. april.
Lærer Andersen har planer med de 300.000, hun har arvet.
Ellers ville pengene være gået til de to brødre Varnæs.
Særejet er endnu ikke ophævet, da bryllupsklokkerne ringer.
Ulovlighederne trives i den politiløse tid.
Tjener Boldt overfaldes og frarøves sin sortbørskasse.
Mads Skjern beder Jørgen Varnæs købe gårdejer Antonsens ejendom -
- for den meget lille, men kontante sum af 60.000 kr.
Og derefter sælge gården til Mads for 70.000 kr.
Agnes har købt Katrines hus og vundet sit væddemål med Mads.
Mads og Ingeborg får besøg af en dansker -
- der bringer Ellen en sidste hilsen fra hendes biologiske far -
- der er faldet på den russiske front.
Elisabeth får besøg af Iben, der taler om sit ægteskab med Kristen -
- som hun gerne vil overlade til Elisabeth.
Ulla Jacobsen, der var bankdirektør Varnæs' elskerinde -
- forbereder bryllup med Poul Christiansen, der er modstandsmand.
Han bliver skudt af tyskerne efter en våbenopsamling den 2. april.
Kristen og dr. Hansen går i skjul, og Elisabeth flytter hjem til Maude.
Sammen hører de om Hitlers død.
Og Misse beretter, at lærer Andersen også er gået heden.
Gud, er her middag?
Det ene øjeblik har man bryllup, det næste er her begravelse.
- Holder I gravøl for ham? - Enken kan ikke finde ud af noget.
Du skal se huset.
Vi får brusebad og fem værelser!
- Dav. - Dav.
Helle!
Den ved nok, hvor den skal henvende sig.
- Hvad hedder den? - Den gamle kalder den Max.
- Hvad døde Andersen af? - Det kan ingen finde ud af.
Så er enken vel rundt på gulvet. Hun har aldrig været rigtig klog.
Det skal du ikke være sikker på.
Med forlov.
Vi kan vist godt sige velbekomme, så vi kan nå at høre London.
Der er nogen, der spiser endnu.
Vi kan da høre udsendelsen gennem døren.
Hvis det er passende på en dag som denne.
Jo, der sker jo så meget mærkeligt.
Frederik døde jo samtidig med Hitler.
Ja, Deres lykke varede så kort.
- Nu er vi begge enkefruer. - Ja, ligesom lille mor.
Har De undersøgt, om De kan komme hjem med toget i aften?
Vi bliver. Der er jo en del at drøfte.
Oscar og Margrethe skal ligge hos mig.
- I onkel Frederiks sovekammer. - Det, Oscar skal arve.
- Hvad siger de fra London? - Det lyder som det sædvanlige.
… at russiske tropper var gået i land på Falster.
Alle disse rygter savner enhver begrundelse.
I nat blev der kæmpet voldsomt i Københavns gader -
- og rundt om de tyske kaserner, og der hørtes kanonskud.
I Dyrehaven og på pladsen foran Gentofte Rådhus -
- havde tyske tropper været i indbyrdes regulære kampe.
Vi to må jo have en samtale.
Montgomery har oplyst, at de tyske tropper -
- i Holland, Nordvesttyskland og i Danmark har overgivet sig.
Her er London. Vi gentager: Montgomery har meddelt -
- at de tyske tropper i Holland, Nordvesttyskland og Danmark -
- har overgivet sig.
Danmarks Frihedsråd har udtalt følgende proklamation -
- til det danske folk …
- Det var det. - Er det dig eller mig, der tuder?
- Nu får vi dr. Hansen tilbage. - Og andre. Ikke, Vicki?
- Løjtnanten kommer vel hjem? - Hvem er løjtnanten?
- Fru Varnæs' nydelige bror. - Og hr. Stein, Hans Christian.
Og så skal vi ikke mere drikke den væmmelige kaffe.
Nu kan jeg afsløre, hvad jeg har gemt.
Den sidste flaske.
Trist, det skulle ske på onkels begravelsesdag.
- Der er et par detaljer … - Ikke nu.
Det var onkels sidste vilje, at der skulle betænkes til forskellig side.
Det kender jeg ikke noget til.
- At Emanuel ikke kunne være her! - Og onkel Frederik.
Sådan skulle det nu ikke være.
Jeg bad damerne og Laura om at komme med herop.
Og hvem var i køkkenet som i de gode gamle dage.
- Nu kommer Lauritz nok hjem. - Så ligger der et hus.
- Skal jeg have champagne? - Ja, to dråber.
Ulrik og Regitze … Vi må tale med dem … og Mammy.
Det ordner jeg.
Dette forhindrer vel ikke, at vi kan mødes i morgen?
Tal De med Misse.
Jeg længes efter citroner.
Ubestemt tid? Jamen så til lykke, frøken.
- Væk med det! Ud med det! - Hans Christian dog.
De brænder bål på den anden side af fjorden.
Hvis vi måtte, kunne vi gå ud og se, hvad de laver i gaderne.
Ja, mor jer bare.
Det er vigtigt, frøken. De taler med Mads Skjern.
De er nok slet ikke hjemme. Du skal vel ikke stå der hele aftenen?
Jeg må tale med Ellen.
Det må vente. Der sker ikke Ellen noget.
Efter det, der står om Lamborg i de illegale blade?
Det nedarves vel ikke på svigerdøtrene?
Hvad ved vi om, hvad der nedarves? Nu?
- Skål, Mads. - Skål.
Kom og se. De brænder bål.
- Nu svarer den ikke engang. - Hold så op, ellers går jeg i seng.
- Hun må vide, at hun har os. - Det ved hun forhåbentlig også.
Det siges, at Kristens kone har opholdt sig hos hende.
- Iben er på den rigtige side. - Ja …
- Ellers ikke betryggende selskab. - Hvad er betryggende selskab? Du?
- Er der nogen til at lukke op? - Ja, Laura.
De andre er gået ned for at se mørklægningsgardinerne brænde.
- Hvad i alverden? - Ja, genopstanden fra de døde.
Louis.
Der står én udenfor, som gerne vil hilse på dig.
- Nu flytter Deres søster vel igen? - Ja, desværre.
- Jeg vil gerne tale med Dem. - Med mig?
- Om min onkels sygdom. - Det gør mig ondt.
De har vel tilset ham i den sidste svære tid?
Nej, jeg har været bortrejst.
Kunne du ikke nedlægge våbnene, når du omfavner en dame?
Undskyld, Elisabeth.
- Undskyld. En usædvanlig aften. - Ja, i enhver henseende.
De må da også komme ind og fejre befrielsen.
Kom.
Champagnen har vi drukket.
Vi troede, at De og dr. Hansen var over alle bjerge.
Det var nærmest en lille bakke.
Vi har resideret på Brydesøs loft. Vi har lige læsset baronen af.
- De kunne have taget ham med. - Han stod af hos min bror.
Det er godt at have venner sådan en aften.
Godt, du kom, Carl. Det kunne vi ikke have undværet.
- Tænker du på champagnen? - Hvad ellers? De høje glas, Mads.
UG i at finde glas.
Dengang vi kun drak hvidtøl, var det hele meget lettere.
Også livet. Se at få åbnet den flaske.
Lad os gå herud.
Banken er ellers lukket.
Jeg har også erkyndiget mig om, at min skole er lukket.
Ja, det er en stor glædesdag.
- Gaderne er fyldt af mennesker. - Kommer Misse ikke?
Jeg mente, det var bedst at diskutere mand og mand imellem.
Hvad er det, De vil tale om?
- Min onkels testamente. - Der forefindes ikke noget.
Onkel Frederik har altid sagt, at vi skulle arve.
Før han indtrådte i ægtestanden på ny -
- drøftede vi hans sidste vilje, og jeg forstod …
At De skulle betænkes. Også med de midler, han giftede sig til.
- Netop. - Ja, men de midler er særeje.
Deres onkel og tante nåede ikke at få det ophævet.
Da Deres onkel var gift på det sidste, så arver enken.
Deres onkels formue er jo ikke overvældende.
Deres tante vil sikkert betænke Dem, når hun selv er gået bort.
- Hans pension? - Den bortfalder.
Men Deres tante klarer sig. Hun er en velstående dame.
- Hvem skal så arve hende? - Det beror på, hvad hun bestemmer.
Men hun er jo ikke ved sine fulde fem.
Hun er måske lidt kuet af sin afdøde mor.
Moderen havde bestemt -
- at De og De skulle arve.
Ja, det har vi også hørt, men vi tillagde det ikke større vægt.
Jeg tvivler på, De har rent mel i posen.
- Det må De forklare nærmere. - Der er flere mystiske punkter.
Hvilke, hr. Andersen?
Forhalingen, så min onkel ikke fik skrevet sin sidste vilje.
Vi har ikke levet i et effektivt samfund de sidste år.
Og det forekommer mig -
- at min onkel er død under mystiske omstændigheder.
Han var en gammel mand, og han fik lungebetændelse.
Ja, og han var ikke under lægebehandling.
Enken har vel en forklaring?
Spørger man i øst, svarer hun i vest.
Men politiet vender vel tilbage, når det her kaos har lagt sig.
Og der agter jeg at henvende mig, som sagerne står.
Vi har kendt hende længe, og vi skal gerne …
Jeg forbeholder mig min stilling.
Farvel.
Af sted.
- Vi er færdige nu. - Et øjeblik.
Nummer 14.
Min fætter siger, at der er en på Rosenstien 14.
- En stikker? - Ja. Og værnemager.
- Hvad fanden drejer det her sig om? - De truede mig med tyskerne.
Jeg truede Deres unger med øretæver.
- Han har lejet ud til tyskerne. - Viggo har aldrig gjort nogen noget.
Viggo.
Tyskerkælling!
Svin.
Feltmadras!
Svin!
- De ligger ikke på den lade side. - Der skal jo renses ud.
- Auf Wiedersehen. - Ja.
Auf Wiedersehen.
Jamen du godeste.
- Så er haven befriet. - Er de væk nede ved muren?
Vi sagde farvel til den gamle med hunden.
BOPA har sat sig på vognparken.
- Fik du fat i Skjold Hansen? - De har hentet Skjold Hansen.
- Hvem? - Frihedskæmperne.
Det er da umuligt.
- Hvad sagde hans kone? - De har også slået en rude ind.
- Hvad er det da for noget? - Det vil jeg lige finde ud af.
Der står han.
- Vi har taget dem på listerne. - Hvad med ham i badekåben?
- Han er angivet. - Af hvem?
Eigil, kom lige.
- Hvem har angivet Skjold Hansen? - Min fætter.
- Hvem er din fætter? - Cykelsmed Nielsen.
- Han har sgu altid været grov. - Det har din fætters unger også.
Vend Dem om, hr. Skjold Hansen.
Det er Elisabeth Friis. Kom nu!
- Hvor længe har Eigil været med? - Mange er 'de sidste dages hellige'.
Hr. Skjold Hansen, vi er kommet for at hente Dem.
Der er noget galt.
Det er en fejltagelse. Kom nu med os.
Få fat i en ambulance!
Jeg tager med Knud og Aksel ind for at se ham i Brigaden -
- og så er han i Stockholm!
- Har han ringet? - Ja, til Boldt.
Jeg havde sådan glædet mig til at vise ham huset.
Og drengene ville gerne have set ham som en helt.
- Har I gæster? - Ja, fru Skjold Hansen er her.
De siger, han har fået et slagtilfælde.
- Hvordan går det nu? - Han havde armene sådan …
Ingen kunne få ham fra det. Men da Iben kom …
Så var det da godt, De kom, Iben.
Jeg skulle alligevel hente de sidste ting.
- Hvordan går det med dig? - Godt, tak.
Tyskeren, De kendte … Han dukker vel op igen?
- Han er i Hollywood, så… - Det kunne da være.
- Det rager ikke dig, mor. - Sådan taler hun til sin mor.
- Din mor mener det jo godt. - Ja, hele tiden.
Han har det da bedre. Det skal nok gå.
- Han er helt fra snøvsen. - Det går nok over, Iben.
Dr. Hansen siger, at lammelsen har fortaget sig.
Jeg får aldrig min gode, gamle Viggo tilbage.
Du ser da ud til at have det godt igen.
De er så flinke, Kristen.
Hvis der er noget, vi skal gøre, så sig til.
Næh, det er lige meget.
Jeg vil så nødig være til ulejlighed.
Du er vel også ude i løbet af et par dage?
Vi får se, vi får se.
- Med hensyn til konsortiet … - Konsortiet?
Åh ja. Det har jeg rent glemt.
- Tyskerne har rømmet huset. - Nå, har de det.
- Men der kommer måske en regning. - Næ, de har altid betalt, tyskerne.
Jeg mener fra den danske stat.
Skulle jeg ikke få fat i højesteretssagfører Øster?
Det går, som det skal.
For Musses skyld?
Og hvad med de andre konsortiemedlemmer?
De andre? Ja, de må klare det.
Ellers tak, Kristen.
- Iben har været her? - Ja, fars Iben.
Hun vil have en rideskole.
Nu skal jeg sørge for, at de her bliver sat i vand.
Hvis det ikke er til for megen ulejlighed?
Ikke spor. Hav det godt, svigerfar.
Tak for besøget.
- Er han kommet over det? - Nej.
- Er han helt ude af det? - Hvis det bare var det.
- Hvad så? - Forbered Dem på et mindre chok.
- Hvordan? - Han er blevet velopdragen.
Det kan Esther tage sig af. Kom du bare med ind.
Ja, Ingeborg, jeg har bragt vores datter hjem.
- Du lyder som et drama af Ibsen. - Ellen skulle have været skånet …
Det har taget mere på far end på mig.
- Jeg må pakke mine kjoler ud. - Esther kan hjælpe dig.
Og bagefter spiser vi frokost.
- Lamborg … Sidder han stadig? - Ja. Mogens sad kun et par timer.
Men villaen mister de, selv om Mogens går fri.
- Lamborgs villa? - Også Ellens og Mogens'.
Alt ryger, undtagen Ellens særeje.
De kan da ikke tage Mogens' villa?
- Villaen ejes af Lamborg & Lauersen. - Det var en bryllupsgave.
Det her hus ejes jo også af Skjerns Magasiner.
- Det skal vel ikke konfiskeres? - Nej.
- Mogens … Hvor er han? - Han skulle ordne forskelligt.
Han kan komme, når han kan. Med toget.
Skulle du ikke have ventet på ham med taxaen?
Ellen skulle ikke blive der et minut længere.
Mogens' mor har siddet og jamret hos dem siden i lørdags.
Hendes mand er jo sat fast for værnemageri.
Hun har jo vidst, hvor pengene kom fra.
Det vidste vi også, Mads.
Og hvad nu?
Da Ellen er gift med Mogens, vil jeg tilbyde ham en stilling.
- Han er jo ingeniør. - Bare han kan indordne sig.
- Hvad hvis han ikke kan? - Vi får se.
Vi skal også finde et hus til dem.
Har du talt med Ellen om alt det her?
- Jeg nævnede det, men … - Men hvad?
- Hun ville ikke tale om fremtiden. - Men det ville du gerne?
Ja, nu gælder det om at komme videre.
Dav.
- Dav, Fede. - Dav.
Jeg har bestilt.
- Værsgo. - Tak.
- Det ligner sgu te. - Ja, det damper.
Svindel! Gav du hende ikke opskriften?
Frøken?
- Det kalder jeg ikke te. - Den er lavet på æbleblade.
Jeg drikker ikke te.
- Den herre bestilte te. - Jeg sagde, hvordan vi plejede.
- Pilsnerne er kun til mad. - Jeg skal spise.
- Og De? - Nej tak.
Så får De én pilsner. Og den hund skal være på gulvet.
Tyskerne er begyndt at trave hjem med alt det, de har raget til sig.
- Det bliver en ordentlig travetur. - Jeg så den gamle med hunden.
Det er godt, du ikke skal trave til Tyskland. Hvad, Kvik?
Der står heldigvis nogen og skyder hundene i Korsør!
Agnes!
Det er ikke mig.
Jeg syntes nok, det føltes anderledes.
Hvor er min kone? Hun bor her vel?
Fru Jensen er nede i den nye lejlighed. Hun bygger om.
- Hvem? Katrine Larsen? - Nej, fru Jensen ejer huset nu.
- Og De? - Jeg arbejder for fru Jensen.
Hjælper hende, når hun har travlt.
Det er min kone, vi taler om? Hende med Knud og Aksel?
Ja, hvem ellers? Jeg kender godt Dem.
- Agnes! Agnes! - Her er jeg.
Lauritz!
Rigtig kaffe. Fik I det i Sverige hver dag?
Nogle fordele skal der vel være ved flygtningelivet.
- Har nogen hørt fra Herbert? - Han er i Hollywood.
Nu kan han godt indrømme, at han tog fejl.
Hvem vandt krigen og hvorfor?
- Fordi tyskerne fik tæv. - Ja, og af hvem?
Hvor var vi, hvis ikke Stalin var trådt til?
Det her er begyndelsen til en ny tid.
- Også her i Korsbæk. - Ja, også her.
Også for os, Lauritz. Vi har glædet os, til du kom hjem.
- Ikke også, drenge? - Jo, med chokolade.
Vi flytter ned i stuen på mandag.
En kone med eget hus!
- Det er også dit hus, Lauritz. - Jeg ville leve og dø som proletar.
- Hvad er en proletar? - En, der ikke ejer noget.
Dit russiske ævl skal ikke fyldes i drengene.
Russisk? Det kommer af latin.
- De skal på Latinskolen. - Hvem siger det?
Frk. Mikkelsen. De er dygtige.
Ja, de har arvet min gode forstand.
Ja, jeg har jo altid været dum i nakken.
- Ja, så sidder vi her igen. - Men kun to minutter.
Han kunne ikke vente med at komme med kaffen og chokoladen.
Bare herren og fruen ikke får et chok. Det er ægte kaffe.
Du skal vel begynde ved banen igen?
- Ja, det skal du vel? - Måske skal jeg lave noget andet.
- Hvad? - Partiet vil måske ansætte mig.
- Jeg skal ind og tale med dem igen. - Kan man leve af det her i Korsbæk?
Nej, det bliver i København.
- Rejser du fra os igen? - Hør det lille tossehoved.
- Du og drengene skal da med. - Med?
Kaffen smager mere og mere frygteligt.
Fruen skulle prøve. Det er et nyt mærke.
Det kan aldrig blive værre end det forrige.
Max? Hvor kommer du dog fra?
Herregud, din lille stakkel.
Tog de dig ikke med til Tyskland?
Hvad gør vi dog nu?
Hvem vil have sådan en som dig?
Laura!
Kom, Max.
Hør, Laura … Den gåde må De løse.
Det var jo kaffe. Er De også blevet forlovet med en englænder?
Næh, med en slags svensker. Agnes Jensens mand.
Han havde også chokolade med. Men den gemmer jeg til Helle.
Hvad er det? Vi har vel ikke fået rotter?
Næ, det er værre.
- Jeg kan lige så godt sige det. - Hvad er det?
- Det er Max. - Hvem?
Tyskerens hund. Den må have fundet vej.
Kom så, Max.
- Åh, herregud. - Ja, en af Vorherres skabninger.
Den har været bundet og har gnavet sig løs.
Det er kedeligt, at den skulle komme her.
Men fruen … Nej, det går ikke.
Måske kunne vi finde nogen, der kunne have den.
- Men den er vist ikke ægte. - Det skal De ikke regne med.
Helle er ellers så glad for den. Men vi husker, da Regitze kom med hund.
- Som dreng havde jeg også hund. - Fruen er jo ikke vant til dem.
Nej, hos amtmanden holdt man ikke hunde.
Hvis jeg havde mit eget, så ville jeg have hund. Men det har jeg jo ikke.
Det tager vi stilling til i morgen, hvis De kan have den i nat.
Ja, fruen kommer heldigvis ikke meget i køkkenet.
Godmorgen.
- Hr. Stein er kommet tilbage. - Hr. Stein?
Han siger, han ikke vil have noget postyr.
Men han har kaffe med.
Af alle glæder er denne vist den største.
Skal det forstås sådan, at man stadig har brug for mig?
Det har Deres kolleger vist allerede fortalt Dem.
De kan ikke undværes.
- Jeg havde også ventet Deres mand. - Viggo går og ordner roser.
- Og huset er jo mit. - Jeg vil købe det til min datter.
Ja, det er en værre redelighed. At stå uden tag over hovedet.
Min datter vil aldrig stå uden tag over hovedet.
Men tilbage til Rosenstien 14. Med det aftalte nedslag i prisen -
- overtager De lejemålet af stuehuset på Havgården.
Jeg formoder, Deres mand selv vil ordne skødet?
Jeg ved ikke, om det interesserer Viggo.
"Det må du bestemme," siger han bare. Sådan har Viggo jo aldrig gjort før.
Nej. Min bror har fortalt om det.
Det her ligner slet ikke Deres mand.
Nej, han er ikke den gamle Viggo mere.
De kan søge erstatning efter den overlast -
- der har forvandlet ham. Måske kan højesteretssagfører Øster …
Men, direktør Skjern, Viggo vil jo ikke.
Han siger, han har det godt nok.
Der er jo også andet at tage stilling til.
Han kan vel ikke beholde det, han har tjent ved at udleje til tyskerne?
Det er han også ligeglad med. Han gider ikke tale om det.
Det er jo en tragedie.
Han fik da overført noget til mig og Iben, før han blev underlig.
Iben, hvad gør hun nu?
De vil skilles.
Og ridehuset er brændt af af tyskerne.
Hun vil bruge pengene til et nyt. Hun vil være berider.
- Det troede jeg var en mand. - Sådan noget tager Iben sig ikke af.
Vil De hilse Deres mand. Jeg kan lade Jørgen Varnæs ordne skødet.
Jeg spurgte bankdirektøren, om jeg kunne aflægge visit.
De skal blive til middag, hr. Stein. Og denne gang spiser vi i spisestuen.
- Jeg glemmer aldrig den aften. - Den aften betød også noget for mig.
Var det mærkeligt at vende tilbage til banken?
Nej, jeg arbejdede jo også i Sverige.
Men det er alligevel godt at være tilbage igen.
Hvordan med lejligheden?
Gode naboer har passet på den.
- Og banken har betalt lejen. - Det manglede da også bare.
Mange af de andre, der er kommet tilbage …
Man har bare lejet deres lejligheder ud.
- Og det er ikke let at finde noget. - Det må da ordnes.
Der er så meget at ordne lige nu. Også her er der jo sket en hel del.
Ja, banken har mistet sin gode formand.
Ja, konsulen. Men nu har vi jo fået murermester Jessen.
Jeg troede, at Skjold Hansen lurede på den post.
- Undskyld, jeg siger det ligeud. - Min mand foretrak Jessen.
De har vel hørt, hvordan det gik hr. Skjold Hansen?
Det fortalte Kristen Skjern. Jeg aflagde også ham en visit.
Og fru Oluf Larsen. De ved vel, hvordan jeg blev skaffet over?
Ja, bankdirektør Skjern overbragte selv Deres gave.
Den kaster glans over min krigsgarderobe.
De er elegant som altid, fru Varnæs.
Det er min mands habit, der er vendt og syet ovre hos Skjerns.
- Meget har ændret sig. - Ja.
- Og De har fået hund. - Hund? Nej.
Hvor kommer den fra?
Laura. Er det ikke tyskernes køter?
Jo.
- Hvor kommer den fra? - Den kom rendende tilbage.
Ellers havde de også skudt den i Korsør.
- Hvor længe har den været her? - Et par dage.
- Vi kan da ikke … - Helle er også glad for den.
Men vi kan jo bede dyrlægen om at skyde den.
Så har den da levet de fire dage længere.
- Endnu et af krigens ofre. - Hvordan finder den på at komme her?
Det har bankdirektøren og jeg spurgt den om.
Ved min mand også, at den er her? Jeg får jo ikke noget at vide.
Den skulle ikke op i stuerne, før vi fik den afsat.
Hvem vil have en uægte hund?
Det ville jeg, hvis jeg havde haft mit eget.
Kom, Max.
Nu skulle det bedst hænde, at hun igen fik den idé at flytte.
Hun er jo glad for hunden og måske ensom.
Nej, din lille møgunge.
Villaen bliver sat i stand, mens vi er på Fedet.
Du kan bo her og passe arbejdet på fabrikken.
Det første år får du og Ellen hver et beløb -
- så I kan leve standsmæssigt. Derefter må vi se, hvordan det går.
Mange tak, svigerfar.
Ellen, vil du ikke høre, hvad vi har bestemt?
Du har bestemt. Nej, jeg er ligeglad.
- Her er papirerne på huset. - Det drejer sig om dig og din mand.
- Jeg ville hellere være i København. - I skal jo også leve.
- Hvis jeg studerede … - Det kan man ikke leve af.
Foreløbig kan de gøre, som det passer dem.
- Foreløbig? - Det er jo ikke til at overse noget.
Ja, så får Ellen … og du en helt frisk start.
- Jeg skal gøre mit bedste. - Ja. Det håber jeg.
Laura?
- Skal der mere op? - Nej, hr. Stein er gået.
Vi skulle hilse og sige tak for en god middag.
Han er jo godt vant fra Sverige.
Vi kommer for at tale om hunden.
- Ja, det tænkte jeg nok. - Er den blevet vasket?
Den er renere end den sidste stuepige, fruen skaffede mig.
- Jeg kunne have sparet mig alt det. - Det er da ikke spildt.
- Du ser da fin ud. - Fin nok til at blive aflivet!
Det var det, jeg . min kone ville sige.
- Hvis De gerne vil have den … - Ja, hvad så?
Så kan den blive.
Her i køkkenet og i Deres værelse.
Så siger vi mange tak, mig og Max.
Max … Et frygteligt navn.
Vi kalder den Pax. Hvis Laura ikke har noget imod det.
Bankdirektøren kan jo spørge hunden.
Kom, Pax.
Ja … Så er det vedtaget.
Alt ordner sig.
Klokken er halv ti. Hvem er det, der ringer på?
Det er Misse. Hun er fredløs i sit eget hus.
Den onde mand har været her igen.
Det er lærer Andersens nevø. Sid ned.
Misse, du trænger til noget at styrke dig på. Maude?
- Ikke så sent. - Han har ikke ret til en krone.
Hvis det bare var om pengene. Men det er om Frederiks sygdom.
- Det henhører ikke under sagførere. - Fordi De ikke kaldte læge?
Så var det kommet frem, hvordan den begyndte.
Som en forkølelse. Det er der intet ondt i.
Næn, ikke i dét.
Men det skete jo på altanen. Den nat, I ved …
Et sted skal man vel hente en forkølelse.
Hvis der var kommet en læge, så havde Frederik jo fortalt -
- hvor længe han stod der.
- Det er hans eget ansvar. - Jo, han var selv skyld i det.
Men det var jo mig, der låsede døren -
- dengang han gik ud for at bede om nattero.
- Lukkede du ham ud på altanen? - Hvorfor?
Det er jo det, jeg ikke kan fortælle …
Sådan noget taler man ikke om.
- Slog han dig? - Nej, det gjorde Frederik ikke.
Han gjorde det, der var meget værre.
Noget, man ikke kan sige til en herre.
Hvis jeg går udenfor, kan du så sige det til Maude?
Til mig?
Jeg vil jo ikke forskrække din kone.
Hun anede jo ikke, hvad der gemte sig i Frederik.
Udadtil var han jo meget respekteret.
- Vi respekterede nu Dem mest, Misse. - Gjorde De?
Ja, sig frem. Vi mister ingen illusioner.
Hvis du så vil gå udenfor, Hans Christian.
Ja, så trækker jeg mig tilbage.
Jeg vil nødigt give Dem et chok.
- Har De gjort noget slemt, Misse? - Nej, men Frederik.
- Han blev som et vildt dyr. - Hvordan?
Da jeg havde lagt mig i mors seng -
- så kom han ind til mig i natskjorte!
Han ville op i sengen til mig.
I lille mors seng … og lige under hendes billede.
Og så?
Bedst som jeg kæmpede med ham, så begyndte de at skyde -
- ovre ved pensionatet.
Frederik var jo heldigvis så nysgerrig.
Så sprang jeg hen og lukkede døren og drejede nøglen om.
- Hvor længe stod han derude? - Til det begyndte at blive lyst.
Det ville jo ellers have set underligt ud i regnvejret.
Så har han stået seks-syv timer?
Til sidst sad han nu ned.
Men han var helt rolig, da jeg fik ham ind.
Siden stod han jo ikke ud af sengen.
Sin egen … Den, Oscar skal have nu.
Stakkels Misse.
- Og De, som så gerne ville giftes. - Ja, nu er det overstået.
Jeg tror, det var Gud, der reddede mig.
- Gud? - Ja, Gud og lille mor.
Jeg bad hele tiden til dem begge to om, at noget måtte ske.
Og så skød de på den anden side af gaden.
Ja, de dræbte en ung mand fra den anden bank.
Ja, det var jo sørgeligt.
Men hvad var der ellers sket med mig?
Nu tror jeg …
Nu kan Hans Christian vel godt komme ind?
Hans Christian!
- Vil du give et glas? - Ja.
- Denne her? - Helst noget stærkere.
Ja, hvem skulle have troet det om Misse Møhge.
Min kone var noget chokeret.
Kan der ske hende noget? Misse …
Ikke hvis vi holder vores mund.
Nevøen taler om at få gravet onklen op.
- Det vil ikke vise noget. - De frikender hende?
Kan man straffe nogen for at være sin mors datter?
Ja. Tante Møhge.
Man taler om, at byen vil sætte hende et monument.
Nå.
Vent på mig.
Jeg har plyndret stativerne for de sørgelige rester.
- Fandt du noget? - Det kan da bruges på Fedet.
- Har De fået hund? - Teoretisk er det Lauras.
- Snart ved jeg ikke, hvis det er. - Hun betror Dem at lufte den?
Regitze kommer hjem med en engelsk wing commander.
- Det gør Daniel også. - Daniel?
Det er derfor, jeg har været ovre i butikken.
Pragtfuldt hus. Du har aldrig fortalt, at du kom fra sådan et sted.
Min søster, Ellen. Det er Jim Donaldson.
Goddag.
Han har også glemt at fortælle om sin smukke søster.
Kom og hils på hendes mand.
- Mogens Lamborg. En fornøjelse. - De er en heldig mand.
- Vores lillebror, Erik. - Hold mund.
- Goddag. - Goddag, unge mand.
- Velkommen. Jeg er Daniels mor. - Daniel har fortalt så meget om Dem.
Alt andet har han holdt hemmeligt.
- Spørg ham om en tur i jeepen. - Tag det roligt.
Hold jer fra jeepen, knægte!
Mageløs udsigt.
I aften brænder man bål langs fjorden. Sådan fejrer vi sankthans.
- Hvor længe bliver din ven? - Jim har fire dages orlov.
- I tager vel med på Fedet? - Jeg vil vise Jim Korsbæk.
Det kan vises på en time.
- Det må Jim bestemme. - Hvabehar?
Jeg fortalte min bror, at man kan nå at se Korsbæk på en time.
Så kan du tage med i sommerhus i morgen og bade.
Hvor taler Ellen dog glimrende engelsk.
Lad Daniel og hans ven bestemme. Hvis Jim vil se nærmere på Korsbæk.
Hvis du kører, er jeg entimes-guiden i Korsbæk.
- Hvis det ikke gør noget? - Nej, værsgo.
- Gør, som du vil. - Kom så.
Én time.
Siden den nu står her … Hvad med dig, svoger?
Nej tak.
- Det kunne de ikke være bekendt. - Hvilket?
De ville ikke have mig med i jeepen.
- Lad nu de unge more sig. - Pas dig selv!
Er der noget?
Interesserer du dig ikke for, hvad der foregår her i huset?